הובא וסונכרן ע"י יוני
- פראג -
.בפברואר 1946 23
,מרתה היקרה
אני מקווה ומניח שתקבלי מכתב זה
עם שובך משליחות שהייתה מייגעת .מאוד, אך גם מוצלחת מאוד
עליי לומר שהייתי רוצה .ששוב יתחיל להיות לי בית
הילדים לא חושפים .את רגשותיהם
בארוני אני רואה .בגדי גברים בלבד
,אין ריח בושם .והיו רגעים שבהם הייתי נואש
אני רוצה להמשיך .עם מה שנותר מהחיים איתך
הערב לפני שבע שנים ,ירדנו מהרכבת בתחנת וילסון
.וכל עולמנו השתנה מאז
,שלך לנצח .וייטסטיל
:במאים קן ברנס וארטמיס יוקובסקי
קריינות: טום הנקס וייטסטיל שארפ -
מרינה גולדמן - מרתה שארפ
מרתה ווייטסטיל שארפ עזבו ,את נוחות ביתם הקטן במסצ'וסטס
,ונסעו לאירופה .שהייתה על סף מלחמה
,מרדכי פלדיאל חוקר שואה מה שהניע אותם לנסוע ללב התופת .היה לנסות ולחלץ אנשים
ליל ראשון ,השני של 1939
,סיימתי יום עבודה מלא בכנסייה
והחלטתי לבלות .את הערב מול האח
,הטלפון צלצל
וזו הייתה כנראה שיחת הטלפון הגורלית ביותר
.שקיבלתי מימיי
.שלום, וייטסטיל
.זיהיתי את הקול
קולו של חברי הטוב ביותר .אוורט בייקר
האם אתה ומרתה ?יכולים לבוא לביתי לשוחח
.כן
,הוא אמר: וייטסטיל, מרתה אני מזמין אתכם להשתתף
בפעולה הראשונה נגד הרוע ,מטעם הכנסייה
אשר תתחיל .מעבר לאוקיינוס לאלתר
בעלי ואני הרגשנו .שמוכרחים לעשות משהו
פליטים נרצחו בחבל הסודטים .ואנשים נכלאו ונפצעו
,היו לנו שני ילדים קטנים .אחת מהם בת קטנה מאוד
שאלתי: לכמה אנשים ?הצעת לצאת לשליחות
.הוא אמר ,17
:שאלתי ?האם כולם סירבו
כן, הם חושבים שעומדת לפרוץ .מלחמה והם לא רוצים להיות בסכנה
עודדתי את מרתה: מיסיונרים .יכולים להשאיר את ילדיהם מאחור
אני בטוח שילדינו .יהיו בידיים טובות
,אני רוצה לנסוע .אבל לא אסע בלעדייך
ידעתי שאתגעגע .מאוד לילדים
אבל ניעדר .רק לכמה חודשים
נקרעתי בין אהבתי ומחויבותי לילדיי .לבין בעלי
כשרעייתי מרתה ואנוכי חזרנו הביתה ,תחת שמיים זרועי כוכבים
חזרנו הביתה .עם הבטחה לעשות זאת
:לקרוא תיגר על הנאצים" "המלחמה של בני הזוג שארפ
- וולסלי, מסצ'וסטס -
,ג'ק מנדלסון כומר אוניטריאני האמונה המרכזית של התנועות האוניטריאנית ואוניברסליסטית
,היא האמונה בחופש ,חופש המחשבה
בשימוש בהיגיון .ובסובלנות לאחר
מדובר באמונה שאחד מעקרונותיה המרכזיים
,הכומר ויליאם שולץ ועדת הסיוע האוניטריאנית-אוניברסליסטית הוא שאופי האנושות ועתיד האנושות
.נמצאים בידי האדם
כומר אוניטריאני ,שדבק באמונתו
אישה שכל חייה הייתה ,מחויבת מאוד לצדק חברתי
שני אנשים בעלי מודעות גבוהה ,לעולם סביבם
.קיבלו הזמנה מדהימה
,הזמנה מפחידה מאוד
,הזמנה תובענית מאוד
בגלל השלכותיה ,על המשפחה והכנסייה שלהם
אבל הזדמנות גדולה .לחולל שינוי של ממש בהיסטוריה
מעולם לא הרגשתי בבית .בלימודי המשפטים
למדתי לתואר תוך הערכה לדרישות הנוקשות
ולחשיבה האנליטית ,והקונספטואלית
אבל כל הזמן הזה נהניתי מניהול טקסי דת, מעבודה עם ילדים
ומהחברות והמטרה .של הכנסייה החופשית
כשסיימתי את לימודי המשפטים .בהארוורד מצאתי את ייעודי האמיתי
רציתי להיות כומר .כמו וייטסטיל שארפ
,הוא לא היה רק כומר קהילה .הוא היה דמות ציבורית
הוא התעניין בקהילה .שבה הוא פעל
הוא התעניין בענייני העולם .ובצורך בשלום בעולם
ההיגיון והחופש הם העקרונות .המנחים של אמונתנו
אנו יוצאים כאן .להרפתקה חדשה
ארגון כנסייה שתפעל ,תחת עקרונות ההיגיון והחופש
האגודה - - האוניטריאנית האמריקאית
שמבוססת על הדמוקרטיה של .האסיפה העירונית האמריקאית
.אמי הייתה מרתה שארפ
משפחתה של אמי ציפתה ,שכאשר היא תסיים את התיכון
היא תתחיל לעבוד ותעשה .ככל יכולתה להביא כסף למשפחה
,מרתה קונטנט שארפ בתם של וייטסטיל ומרתה כשהיא קיבלה מלגת לימודים ,מלאה למכללה
,הם זרקו את כל חפציה מהחלון
ואמרו לה שהיא .כבר לא רצויה בביתם
בספר המחזור כתבו .שאני לוחמת לשוויון זכויות נשים
הם טוענים שאני .מתקדמת ומפותחת
אני אכן מאמינה שמקומה ,של האישה הוא בבית
.אבל רק חצי מהזמן
לאחר שסיימתי את לימודיי ,באוניברסיטת בראון
.נעשיתי עובדת סוציאלית
,גאנדה דיפיליה הביוגרפית של שארפ היא עבדה כשנה בשיקגו בבית .קהילה עם אנשים מרקעים שונים
.זה השפיע עליה מאוד
אני מדמיינת אותה .עם ציבור מגוון כל כך
אני חושבת שלמרתה ווייטסטיל .היו נישואים מוצלחים מאוד
הוא חשב שהיא .ייחודית ויפה
וייטסטיל היה .נאה מאוד
היו לו כתפיים שריריות וחזקות .מבניית מבני לבנים עם אביו
היה לו חוש הומור עדין ויפה .וראש יצירתי
עניבה קשורה ברישול וכובע לבד בלוי
הקנו מראה מזמין למי שאחרת .היה בעל מראה רשמי מאוד
,הם ראו את החיים בצורה דומה ,האמינו באותם דברים
,אותה מחויבות .רצון לעשות למען אחרים
ב-1933, השנה שבה הוסמך - - ,וייטסטיל לכמורה
הושבע פרנקלין רוזוולט - - לנשיא ארה"ב
ואדולף היטלר מונה - - .לתפקיד קנצלר גרמניה
היטלר עלה לשלטון ,ב-30 בינואר 1933
ובתוך חצי שנה חייהם ,של כל היהודים שחיו בגרמניה
,דבורה דוורק חוקרת שואה ,חצי מיליון בני אדם .השתנו באופן קיצוני
להיטלר הייתה אובססיה להחזיר הביתה
,"כל אדם שהיה לו "דם גרמני
,ולגבי אלה שלא עברו לרייך .הרעיון שלו היה שהרייך יגיע אליהם
.הוא הצליח מאוד
הם התעופפו כמו זבובים .מעל וינה, מטוסי הנאצים
- רוזמרי פייגל, וינה -
ואנשים כמובן לא הבינו שזה יהיה קטלני כל כך בעבור כל יהודי
.או כל מי שיתנגד לנאצים
האוסטרים קיבלו אותו .בהתלהבות גדולה
הייתי אז ,בן 15 וחצי
וראיתי איך מנפצים חלונות ראווה
,היינץ אוסטרייכר וינה .של חנויות של יהודים ובוזזים אותן
השינוי הראשון שאני זוכר הוא
,פטר בראונפלד וינה השלט שאסר על .יהודים להיכנס לפארק
זה השפיע עליי מאוד ,מפני שבפארק נפגשנו עם חברים
.ושם שהינו כל הקיץ
היו שלטים גדולים שאסרו .על יהודים להיכנס לפארק
אני זוכר .תחושת חרדה כללית
אני זוכר תחושה של "?שמעתם שזה וזה גורש לדכאו"
העבודה משחררת .אנשים דיברו על דברים כאלה
לא ידענו באיזו מהירות ,ייעשה בלתי אפשרי לברוח
אבל בשלב ההוא, למי שרצה לעזוב .אמרו: בהצלחה, לך
,קודם אבי עזב ,אחריו אמי
ואני נשארתי עד שהסבים שלי ,חששו לשלוח אותי לבית הספר
מפני שזרקו אבנים על הילדים .היהודים בדרכם לבית הספר
גרנו ליד בניין העירייה .והיינו בלב ההתרחשויות
אני זוכר שבניין העירייה ,קושט בפרחים
ואני זוכר את קריאות ההמון .ברינגשטארסה
אני זוכר תורים ארוכים ,מול השגרירויות
ושאנשי הגסטפו היו באים, שולפים .אנשים מהתור ושולחים אותם
ידעתי שמשהו מאוד לא כשורה ,כי הוריי היו נסערים מאוד
והבנתי שהמצב .קשה מאוד
,אנחנו חיינו באוסטריה
ולאחר שהגרמנים השתלטו על וינה .הצלחתי לברוח לפראג
,קודם אירע האנשלוס במרס 1938 .סיפוח אוסטריה
לאחר מכן היטלר שם את עינו .על חבל הסודטים
באזור שלאורך הגבול .היה רוב גרמני
,צ'כוסלובקיה הייתה מדינה חופשית תרבותית ומפותחת יחסית
בתקופה שבין שתי .מלחמות העולם
היטלר רצה לכלול ברייך .את הגרמנים בחבל הסודטים
שארפ תוקף את הנאצים בהרצאתו המצב הנואש בצ'כוסלובקיה
דורש התערבות מיידית .של התנועה האוניטריאנית
?מה נעשה .מצבם נואש, נואש לחלוטין
מאוחר מדי להפנות את הגב .למה שאנו יודעים שמתרחש
,בתים נבזזים
,אנשים מוכים
חייהם הופכים לבלתי נסבלים .ונוראים, ואין מי שיעזור להם
חברים, אני עומד כאן היום מולכם .ומכריז מלחמה על גרמניה הנאצית
נתעמת עם הרוע .הניצב מולנו
בבוקר שבו יצאנו השפיע עליי לפתע .הניתוק הארוך הצפוי לנו מילדינו
,בננו הייסטינגס קיבל זאת בגבורה .אבל הוא היה עצוב
,מרתה קונטנט, בתי התינוקת :קפצה ושרה
אמא ואבא" ."הולכים ביי ביי
הרמתי אותה בזרועותיי .וניסיתי להסביר לה שניעדר זמן רב
,למרבה המזל .היא לא הבינה
סילקתי מעיניי דמעות ,שהיא לא ראתה
.ונפרדתי ממנה בנשיקה
- בפברואר 1939 4 -
.הפלגנו מניו יורק ללונדון
גילינו דברים רבים .בעצירת הביניים
בפגישה סודית עם מנהיגי האוניטריאנים והקווייקרים
עברנו קורס בשיטות כתיבת תזכירים .שלא ניתן לפענח בקלות
ואם לא נוכל לכתוב, כיצד לזכור .מילות מפתח ונתונים חשובים
מהר מאוד הבנו שניאלץ לבצע .חלק גדול מעבודתנו בחו"ל בחשאי
גם למדנו דרכים שונות ,להשמיד מסמכים מפלילים
,כיצד לאמת מידע מפוקפק .ודרכים שונות להתחמק ממעקב
הוזהרנו שלכל אורך השליחות .יעקבו וירגלו אחרינו
ב-23 בפברואר נסענו לפראג .באוריינט אקספרס
כשהרכבת נעצרה ,בתחנת וילסון הקרה
.ראינו מחזה מוזר
הרציפים היו עמוסים נשים וילדים .שבכו על שבילי הבטון
,קיבל אותנו נורברט צ'פק .ראש הכנסייה האוניטריאנית בפראג
הוא הצביע על רכבת גדולה שיצאה מהתחנה
עמוסה גברים .שבורחים מהארץ
היה ברור שהגענו .למדינה במשבר
למחרת בבוקר וייטסטיל ואני ,פתחנו את משרדנו החדש
והתחלנו לעבור על מאות הבקשות .שהגיעו ללא הפסקה
היינו צריכים להחליט ,למי נעזור
ואלה יינצלו .מן הלהבות
,אינטלקטואלים, עורכים
,עובדים סוציאליים ,פרופסורים ואנשי כנסייה
אשר היו מוכרחים לברוח .בגלל עברם הפוליטי
הפליטים היו זקוקים .למסמכים, לכסף, לסיוע
הזוג שארפ מילא .את החלל הזה
היו לנו רשימות .של אלפי שמות
כולם ביקשו .אשרות יציאה מהארץ
אבל זה לא היה פשוט כמו לבקש .אשרת כניסה ממדינה זרה
,באמצעות אנשי קשר בבוסטון ,ניו יורק, לונדון וערים נוספות
היינו צריכים לארגן .מקומות עבודה, מגורים
היינו צריכים להתאים את הפליטים בפראג
להזדמנויות לחיות .ולעבוד בחו"ל
הם ידעו שהמשימה שלהם ,היא מתן סיוע חומרי
וגם לעזור למי שנתון .בסכנה לצאת
במרס 1939 14 ידענו שהגסטפו עוקב .אחר הדואר שלנו
נאלצנו להבריח את מכתבינו .במטוסים כדי לוודא שיגיעו ליעדם
ב-14 במרס הלכתי לנמל התעופה ,עם מסמכים סודיים
והייתי עדה לאירוע .אשר השפיע עליי עמוקות לכל חיי
ניקולס ונטון ארגן מטוס ,משלוח ילדים שייצא מפראג
ויישא איתו ילדים .ומסמכים שהבאתי לנמל התעופה
ההורים הביאו איתם ממתקים ,ומתנות קטנות נוספות
ואמרו את הדברים השגרתיים .שבדרך כלל נאמרים בפרידה
,"תתנהג יפה" ,"בקרוב ניפגש"
כשכל הזמן הם ידעו .שייתכן שהם לא יראו אותם יותר
,זו הייתה תקופה קשה מאוד ואנשים היו אסירי תודה על כך
שהצליחו לשלוח .את ילדיהם לחו"ל
,גרדה מאייר וינה אני זוכרת שבנמל התעופה אמי ,צעדה יד ביד עם אחותי, מהורהרת
"וגם שערכנו מעין "סעודה אחרונה .ושאבי צילם
הודיעו שיש ,לעלות למטוס
,וכל ילד שיצא נופף לשלום להוריו ,רץ על המסלול המושלג
נופף שוב .ועלה למטוס
השליטה העצמית של ההורים .הייתה מדהימה
הם חייכו חיוך גדול בעיניים מבריקות מדמעות
.ונופפו לשלום
הם חשבו שאחד מהם יצליח .לברוח ויגיע לאנגליה
המנוע הרעיש, המטוס המריא .ונעלם בעננים הנמוכים
אמי ושאר משפחתי .לא שרדו
.הם מתו באושוויץ, כן
,אני מעדיפה לא לחזור לזה .אם לא אכפת לך
איזה טירוף ?הביא אותנו לכאן
וייטסטיל ואני היינו בטוחים .באופן לא מודע כאמריקאים
אולי אמונתנו האוניטריאנית בחשיבה חופשית ודמוקרטיה
.היא שקשרה אותנו לצ'כים
,בבוקר יום המחרת ,במרס 1939 15
.שמענו את החדשות
הצבא הגרמני חצה את הגבול
.וכבש את צ'כוסלובקיה כולה
כל זכר לדמוקרטיה הצ'כוסלובקית נעלם
כשהחיילים האפורים .הגיעו בשלג
מצאנו המון שחיכה בשלג .מחוץ למשרדנו
,הרפובליקה מתה
,תקוותיהם התפוגגו
,וידידותיהם צרפת ובריטניה ,שדרשו מהם לנהוג באופן מוסרי
בגדו בהם ומכרו אותם לגרמנים .למען ביטחונן שלהן
,ב-15 במרס ,לעולם לא אשכח זאת
,ירד שלג וגשם
,סילבה סימובה פראג ,ואמי אמרה שאני לא צריכה לקום
.כי הגרמנים פלשו
,אמי נכנסה איתי למיטה
ובמקום לאכול ארוחת בוקר ,פשוט שכבנו במיטה
.ואמי הייתה עצובה מאוד
,זה היה 15 במרס .דרך עיניה של ילדה
גיליתי שאבי מת מהתקף לב
כי הוא הזדעזע .מכיבוש פראג
,יוסף בן דוד וינה זה מה שאני חוויתי ב-15 במרס .1939
,אלפי חיילים צועדים .מאות טנקים ברחובות
אני יכול רק לומר .שהצ'כים עמדו שם דוממים
הם לא הריעו .ולא קראו קריאות בוז
לאחר שהגרמנים ,נכנסו לפראג
...היהודים שם ,והיו פליטים רבים שם
היו במצב .של חוסר ודאות מוחלט
איש לא ידע .מה לעשות
,עוצר לילי הוטל על העיר פראג .והוכרז הן בצ'כית והן בגרמנית
!אכטונג! אכטונג
העונש על הפרת העוצר ,היה ירי במקום
והאנשים נטשו את הרחובות .והגיפו את תריסי הבתים
בלילה שבו פלשו הנאצים ,מצאנו את הכבשן במלון אטלנטיק
והתחלנו להרוס את המסמכים .שבהם תיעדנו את עבודתנו
אפילו בארבע לפנות בוקר היה תור של אנשים
שחיכו לתורם .לגשת לכבשן
.זה היה תור שקט
,החל מאותו לילה .אי אפשר היה לבטוח באיש
ב-11 בבוקר עמדנו בכיכר העיר
וראינו את היטלר .עומד בחלון הארמון
הוא התחיל לדבר
ונשמע מתלהם אף יותר .מהשידורים ששמענו ברדיו
חשבתי שהוא ,על סף אקסטזה
אבל הוא נראה בדיוק .כפי שהוא נראה בכל התמונות
הבנו שאנו חיים בחזית .מול הנאציזם
,וייטסטיל הביט בי :אחז בידי בחוזקה ולחש
."היי אמיצה"
מקום הימצאם של כמה מהפליטים .החשובים ביותר לא היה ידוע
אמרו שכמה מהם מצאו .מקלט זמני בשגרירויות
ממשלת בריטניה נתנה לנו שש שעות
להביא שישה מנהיגים אנטי נאציים .תחת חסותה, אם הם יימצאו
חילקנו בינינו את האנשים שיש .למצוא ולהביא למקום מבטחים
אני הייתי אמורה להיפגש עם אלמוני .בשם מר איקס ולהביאו לשגרירות
מאוחר יותר באותו ערב ,עצרתי מונית בחשכה
וכשהבחנתי שמישהו יושב ,לצד הנהג, מסרתי כתובת סמוכה
אבל לא את הכתובת .שאליה רציתי להגיע
כשהגענו למקום ,שילמתי לנהג בחופזה
ומיהרתי להיעלם .מעבר לפינה
התחבאתי בכניסת הבניין הראשונה .כדי לראות אם עוקבים אחריי
האיש שישב לצד הנהג הגיע .מעבר לאותה פינה וסרק את הרחוב
,הנהג צפר .לבי החסיר פעימה
הבנתי שבן לווייתו של הנהג .הוא כנראה סוכן גסטפו
נצמדתי לקיר .בכניסת הבניין החשוכה
.הוא חלף על פניי
,אחרי שהוא עבר .נכנסתי לבניין
עליתי במדרגות לקומה החמישית .ודפקתי בדלת
הדלת נפתחה .ומולי עמד גבר
הוא לחש ."אני מר איקס"
,סיפרתי לו על סוכן הגסטפו והמונית .ויצאנו במהירות לשלג ולרוח
בדרך נתקלנו בלא פחות .משלושה סיירי גסטפו
בכל פעם אמרתי באנגלית ברורה .שאנו בדרכנו לשגרירות הבריטית
העמדתי פנים שמר איקס ,הוא בעלי
ועמדתי על כך שמר שארפ ואנוכי כבר מאחרים
ושהשגריר סוונסון .מחכה לנו
לבי פעם בחוזקה ,כשראיתי את דלת השגרירות
והסייר השלישי עיכב אותנו .ובדק את הדרכון שלי
הוא חשד בסיפור שלנו .והרגשנו קור מקפיא לב ועצמות
,"לבסוף הוא אמר "לכו .ושלח אותנו לדלת השגרירות
מר איקס היה אחד ,מברי המזל
אבל היו עוד אלפי אנשים .שהיו צריכים לעזוב באופן נואש
למחרת בבוקר הוצפנו בגל של פליטים
שהתחננו לקבל .כל ויזה שניתן
הכיכרות הציבוריות היו תחת מעקב מתמיד
והכנסיות היו המקומות היחידים .שבהם אנשים היו יכולים להתקהל
,מרתה ואני הלכנו לאוניטריה
הכנסייה האוניטריאנית ,הראשונה של פראג
ושמענו דרשה מפיו של ד"ר נורברט צ'פק
שהייתה מלאה .כפל משמעות
אחרי הטקס נפגשנו בחשאי .עם ד"ר צ'פק וחבר הנאמנים שלו
הם ביקשו מאיתנו .להעביר הודעה
הם רצו שהכנסייה באמריקה תבין
שהם יהיו נאמנים עד מוות .לערכי הדמוקרטיה
לעולם לא נשכח ,את הניצוץ בעיניהם
אגרופיהם הקפוצים .ועוז רוחם כשהם דיברו
לרגע חולף הייתה לנו תקוות שווא שהמצוקה הקשה של העם הצ'כי
תגרום לקונגרס האמריקאי .לפתוח את שערי הארץ
מרתה ווייטסטיל שארפ נאלצו להיאבק
במגבלות ההגירה .של ממשלתם
בקשותינו להתחשבות מיוחדת .לא זכו להתייחסות בוושינגטון
מכסת ההגירה הישנה של ארה"ב לגבי צ'כוסלובקיה
אפשרה ל-2,800 צ'כוסלובקים בשנה
להיכנס לארה"ב .עם ויזות הגירה
בקצב הזה, רוב המהגרים הבינו שהם ייאלצו להמתין עשרות שנים
עד שיקבלו .ויזה לארה"ב
אבל מחשבות לטווח ארוך .כל כך היו בגדר מותרות
הצורך הדחוף ביותר של רוב המהגרים
.היה למצוא מיטה בטוחה ללילה
,הייתה התנגדות עצומה למהגרים אנטישמיות
.וגזענות קשה
,שום מדינה ממש שום מדינה
לא הייתה מוכנה לקבל .פליטים יהודים
,אחרי שהנאצים נכנסו לפראג גילינו מהר מאוד
שיהיה כמעט בלתי אפשרי להמשיך .הלאה למקום שבו נוכל להשתקע
לעולם לא אשכח את ההלם שהרגשתי
כשראיתי שמתעללים .ביהודי ברחוב
הייתי בוכה ,בקול בזעם
אם וייטסטיל לא היה משתיק .את ההתפרצות הספונטנית שלי
כל חיי שנאתי חוסר צדק
,וכששוחחתי עם פליטים יהודים הרגשתי את כבודם העצמי
וראיתי את יכולתם המדהימה .להתעלות על התעללות הנאצים
ב-24 במרס נפגשתי עם טסה ראונדטרי
.מהמחתרת הקווייקרית
היא ביקשה שאעזור להבריח קבוצות של משפחות פליטים ברכבת
דרך לבה .של גרמניה הנאצית
אבי עשה מאמץ גדול .לקבל אישור יציאה
הייתה בעיה, איך מגיעים מפראג ?ללונדון בלי לעבור דרך גרמניה
.זה בלתי אפשרי
בקבוצות היו
כמה ממתנגדי הנאצים המבוקשים .והמפורסמים ובני משפחותיהם
כולל אחת המנתחים הידועים .בעולם, מדענית ושני עיתונאים
אך מובן שהיינו צריכים .להסתיר את זהותם
הם עזבו את הארץ ,במסווה של עובדי משק בית
ואם מסמכיהם ייבדקו, יחשבו .שהם גננים, טבחים או איכרים
לאחר שסיימנו את ההכנות לקראת ,הנסיעה המסוכנת של הפליטים
לא ידעתי אם אראה שוב .את וייטסטיל
,הכריזו על יציאת הרכבת ,עלינו עליה
וכולם היו נרגשים מאוד לקראת היציאה
מפני שאיש לא ידע .אם נגיע ליעדנו
,יצאנו מפראג
,דרך דרזדן ,לייפציג
.ועד לגבול הולנד
אם הגסטפו יאשים אותנו ,שסייענו לפליטים לברוח
.מאסר ייחשב לעונש קל
עינויים ומוות היו .העונשים המקובלים
בגבול גרמניה נבדקו בקפידה .הדרכונים והאשרות שלנו
לבי פעם בחוזקה
,כשחשבתי על וייטסטיל .הייסטינגס ומרתה קונטנט הקטנה
כשהגענו לגבול .הורו לכל היהודים לצאת
,הם הפרידו בין הגברים לנשים .ולא ידענו אם נתראה שוב
הם בדקו אותנו ,ביסודיות רבה
,בכל דרך אפשרית .את כל פתחי הגוף
בשלב מסוים אחד הקצינים הגרמנים ,"שאל "זה הכול?" ואבי ענה "כן
והוא שאל "?מה זה על האצבע שלך"
והוא אמר ."זו טבעת נישואין"
הם אמרו ,"אסור לך לקחת את זה"
ולקחו לו אותה, והוא לא ראה יותר .את טבעת הנישואין שלו
זמן קצר שלאחר שהרכבת .יצאה מהתחנה, הגיע איש אס-אס
,אני זוכר את זה .זה היה דרמטי מאוד
זכינו לנסוע עם איש אס-אס .במשך שש שעות
אני ישנתי רוב הזמן, ואמי פחדה מאוד שאם אבעט בו או משהו
זה יהיה הסוף .של כולנו
חצינו את גרמניה .ואסור היה לנו להביט מבעד לחלון
הווילונות היו צריכים להיות .סגורים כל הזמן
אני זוכר הפסקות ארוכות .שבהן הרכבת לא זזה
,במעבר הגבול האחרון
אנשי המכס עלו להשוות .את הרשימות שלי למסמכים שלהם
.ואז קראו בשמי
שניים מהעיתונאים בקבוצה שלי עמדו עם מזוודותיהם על הרציף
.ורעדו מפחד
אנשי המכס הורידו אותם מהרכבת ,והתכוונו להחזיר אותם לגרמניה
מפני ששמותיהם לא הופיעו .ברשימה שלי
הסתובבתי מהר .והוספתי את שמותיהם לרשימה
האנשים האלה שייכים !לקבוצה שלי
איש המכס הנהן בראשו ,ואישר את דרכוניהם
וכולנו עלינו .שוב לרכבת
הגענו להולנד, ואני זוכר .שהוריי היו מאושרים
הגענו להולנד מותשים .ובתחושת הקלה
ואז לקחתי את הקבוצה .באונייה ללונדון
יש לי תמונה שלנו .כשרק הגענו לאנגליה
ניתן לראות .באילו בגדים הגענו
,לבשנו בגדים אוסטריים מסורתיים .ואלה היו כל הבגדים שהיו לנו
אסור היה לנו לקחת .דברים נוספים
,גברת שארפ היקרה" ,לעולם לא נשכח מה עשית למעננו
ואנו רוצים להודות לך" ."מעומק לבנו
בכל חיים שבהם נגענו .הייתה דרמה משלהם
נהוג לחשוב שנסים מתרחשים .רק לעתים רחוקות
אך סדרה של נסים יכולה להתרחש כשאכפת לאנשים רבים
שמוכנים לפעול .בעיתוי נכון
כעבור כמה ימים מרתה - - .שוב הייתה עם וייטסטיל בפראג
הגרמנים הורו לכל מי שסייע .לפליטים להפסיק לעשות זאת
כל יום סיפקנו שתי ארוחות .ל-350 פליטים בצבא הישועה
יום אחד הגיעו ,אנשי גסטפו למשרדנו
העמידו את הפליטים ,עם הפנים לקיר
וקצין הכה באקדח בראשי הפליטים .עד שהם שכבו חסרי הכרה בדמם
אנשי הגסטפו חיפשו פליטים .שדווח כי אכלו בצבא הישועה
לא הפליטים ולא הגסטפו ידעו .שאני המקור האמריקאי לארוחות
עקבו אחרינו .לכל מקום
הנאצים התחילו להתביית .על כל מי שנחשב בעיניהם לאויב
והם ללא ספק .ראו בנו אויבים
ובינתיים נערכו שלושה חיפושים .בחדרנו במלון
הנחנו שהגסטפו עשה זאת
בניסיון להבין מה עושים כאן .שני האמריקאים המשוגעים האלה
הייתי מוטרדת מאוד מהלחץ
ומהשלכות החמורות ,שיהיו לטעות הקטנה ביותר
,והפכתי מאישה תמימה ידידותית וחמה שסמכה על כולם
לאישה עצורה וזהירה .שהחלה לשקול כל מילה שהוציאה
בני הזוג שארפ נכנסו ,לצ'כוסלובקיה ב-23 בפברואר
לפני כניסת הגרמנים .באמצע מרס
היה להם מזל גדול ,שכך היה
מפני שזה אמר שהוויזות שהם קיבלו אפשרו להם
לצאת מהארץ ולחזור אליה .לביקורים קצרים
החלטנו שכדי להיות יעילים .ככל האפשר, עלינו להיפרד
הפעילות שלנו שיוועה למימון .ולא קיבלנו תמיכה מספקת
אני אמשיך לטפל במקרים פרטיים בפראג
ווייטסטיל ייצא .לגייס כסף בחו"ל
זו הייתה הפעם הראשונה שנפרדנו .ליותר מכמה ימים מאז שנישאנו
- גברת מרתה שארפ -
,לכבוד וייטסטיל שארפ, אסקס הול - - רחוב אסקס, לונדון, אנגליה
- מלון פה דה קאלה, פריז -
וייטסטיל כתב לי מפריז .ב-29 באפריל
,את לא רק יפה" ,את גם חזקה
והשילוב הנדיר הזה" .הוא התגלמות האישה המושלמת
הדבר שכולם מחפשים" .מאז ומעולם
.אני באמת מתכוון לזה"
ונוס ומינרבה בפסל אחד" .של יופי ותבונה, זו את
.גברתי האהובה תמיד"
,ממשרתך בר המזל מכולם" ."וייטסטיל
,שדרת סן ז'רמן 173 .פריז, צרפת
,מרתה היקרה
השתיקות הארוכות האלה .קשות ביותר
,מדוע אינך כותבת ?ולו רק גלויה
אני מקווה מאוד .שאשמע ממך מחר
אני חושב שאנסה להתקבל למחלקת
האהבה הנכזבת .באופרה של פריז
.אנא, כתבי לי
,שלך לנצח .וייטסטיל
.וייטסטיל היקר ,אני בודדה להחריד בלעדיך
וכל היום תהיתי איך אעמוד בזה .עוד עשרה ימים
כשאני חושבת על הייסטינגס ,בבדידותו, על מרתה לבדה
עליך בפריז ,ועליי כאן
.זה כמעט יותר מדי
ההתנסות הזו גרמה לי להבין ,כמה אני אוהבת אותך
כמה נורא יהיה .אם יקרה לך משהו
קראתי את ,"מאהבה של ליידי צ'טרלי"
והייתי רוצה לשוחח איתך .עליו כשאחזור
הקהילה תחרים אותי .אם יידעו שקראתי את הספר
חשבתי על הדברים .שעלינו לעשות ואיננו עושים
איכשהו עלינו לומר לעולם .מתי להפסיק
.באהבה רבה, מרתה
- באהבה רבה, מרתה -
- יום ראשון, 23 ביולי 1939 -
בני הזוג שארפ כבר השפיעו רבות .והם למדו את המערכת
וייטסטיל הפך למומחה ,בשוק השחור
והמיר מטבע צ'כי שהיה אז חסר ערך מחוץ לצ'כוסלובקיה
.במטבע אמריקאי
הוא שילם עשרה סנט לדולר ,על כל קרונה צ'כית
ונתן לפליטים פתק בכתב יד
שבו נכתב שכשהם יגיעו ללונדון או לפריז, הם יוכלו לגשת לבנק
ויחליפו את הפתק הזה .בסכום גדול במטבע מקומי
צ'כים נואשים שהגיעו אליי במספרים הולכים וגדלים
פתחו תיק או תיבה קטנה .והוציאו צרורות של כסף צ'כוסלובקי
הסכמתי להמיר את כסף הצ'כי ,שלהם במטבע אמריקאי
ממה שנותר .מכספי המבצע שלנו
שער החליפין .היה מדורג
הנזקקים ביותר קיבלו .את שער החליפין הטוב ביותר
אסור היה להם לחצות ,את הגבול עם מטבע זר
ואני נכנסתי לפראג ויצאתי ממנה שבע פעמים
והפקדתי את הדולרים בבנקים במיקומים אסטרטגיים
,בז'נבה, בלונדון ובפריז
,כדי שאם הם יצליחו לברוח .כספם יחכה להם
,ידעתי שזה לא חוקי
אבל עשיתי זאת מפני .לא הייתה לי ברירה אחרת
הייתי מחוץ .לתחומי הציביליזציה
לא הייתי מחויב לנהוג באופן אתי ,או בכנות כלפי איש
אם זה אומר .שיכולתי להציל חיים
הייתי צריך לזכור בעל פה ,את כל מידע
והסכמים נחתמו .במילת כבוד
,מעולם לא ידעתי להתמקח
רמת האדרנלין בגופי עלתה בגלל שנאתי לנאצים
,ובגלל כוונתי ,שיכולה להיחשב למטרה נוצרית
לעשות כל שביכולתי .למען האנשים האלה
.בני הזוג שארפ המשיכו
,הם הכעיסו את השלטונות
ויום אחד הם באו למשרד וגילו שהדלתות נעולות
.והריהוט נזרק לרחוב
- באוגוסט 1939 20 -
וייטסטיל נסע לפגישה בז'נבה
והגסטפו קרעו את אישור הכניסה .שלו כדי שהוא לא יוכל להיכנס שוב
ואז המחתרת הודיעה לי .שהנאצים עומדים לעצור אותי
ארזתי כל מה שיכולתי, עליתי .על רכבת ונסעתי ישירות ללונדון
פגשתי את בעלי, והפלגנו בחזרה ."לארה"ב על סיפון "המלכה מרי
כשהפלגנו מערבה ,בים המואר באור השמש
.קראו לנו לאולם הגדול
החדשות נשמעו מהרדיו, ושמענו :את קולו של ראש ממשלת בריטניה
:פרצה מלחמה פלישה לפולין, ערים מופצצות הפרלמנט האנגלי מכריז שכעת שורר מצב מלחמה
בין הממלכה המאוחדת .לממשלה הגרמנית האימפריאלית
הוא הכריז .על קץ השלום בדורנו
גשר הפיקוד שיגר פקודה ,להתקדם בשיא הכוח
והאונייה התעוררה לחיים
והכתה בגלי האוקיינוס האטלנטי .בכזו עוצמה שהים הציף את האונייה
כבר לא היינו על סיפון ,אוניית נוסעים אזרחית
.הפכנו למטרה במלחמה
מסלול השיט הוסט לצפון בגלל דיווח על צוללות גרמניות ממערב
שחיכו להטביע .את גאוות הצי הבריטי
האשנבים נסגרו ונצבעו שחור .כדי לחסום את האור
נאסר לעשן .על הסיפון בלילה
זו הייתה האונייה ,הגדולה בעולם
אבל היא לא הייתה יכולה לעמוד .בפני טילי טורפדו גרמניים
,היא הצליחה ,הגענו בשלום
וזה היה סופה .של תקופה
עגנו בניו יורק .וחזרנו לעולם אחר
,אהבה, ילדים שמחים .אוכל בשפע
והמתח היחיד שהעיב על האמריקאים בספטמבר
היה איזו קבוצת בייסבול .תזכה באליפות
המלחמה לא הטרידה את מנוחתם ,של רוב האמריקאים
והם גם לא הבינו .מדוע היא הוכרזה
החיים בארצות הברית של אמריקה .היו בטוחים למדי
כשהוריי חזרו הביתה
אני זוכרת שאבא ,היה כותב את דרשותיו בשבת
הוא היה מטיף ,בימי ראשון
וארוחת הצהריים הייתה .בקרת איכות של הדרשה
,בזמנו .הדרשות לא עניינו אותי
.הייתי קטנה מדי
כשהיינו באגם סאנפי, זו תקופה .שאני זוכרת היטב שהיינו ביחד
בני הזוג שארפ קיבלו על עצמם ,משימה אדירה, עמדו בה בהצלחה
אבל המצב היה .קשה מתמיד
רבים מהפליטים הצ'כים שבני הזוג שארפ עזרו להם לעבור לצרפת
,היו שוב בסכנה .כי גרמניה איימה על צרפת
בסוף אביב 1940 עבדתי במשרדי .וקיבלתי טלפון מפרדריק אליוט
הוא אמר: ברצוני להודיע לך
,פרדריק אליוט נשיא האגודה האוניטריאנית-האמריקאית שאתה ומרתה נבחרתם ,לחזור לאירופה בקיץ
עליכם לצאת .בהקדם האפשרי
,הופתעתי ואמרתי: ד"ר אליוט .משפחתי הופרדה
.אנו מחכים לחופשה בציפייה .משפחתי זקוקה לאיחוד
יש לי שני ילדים קטנים .שצריכים הורות יציבה
אירופה נקרעת לגזרים ?ואתה מדבר על חופשה
,אני לא מוכן לשמוע את המילה הזו !אתה צריך לנסוע
.זה לא נתון לוויכוח
חזרתי הביתה .והסברתי למרתה
ואני אמרתי: לא! רק חזרנו ,מהיעדרות של כמה חודשים
,השארתי מאחור את שני ילדיי .ולא רציתי לנסוע שוב
ישבתי בכנסייה ונדהמתי לשמוע :כשפרדריק אליוט הכריז
וייטסטיל ומרתה שארפ .חוזרים לאירופה
חשבתי שהחלטנו .ביחד לא ללכת
הסכמנו, תוך הסתייגויות ,רבות בנוגע לילדינו
.שניסע
.דרך צלחה. לבנו אתכם - - .מחכים בקוצר רוח לחדשות
בשלב הזה הם התחילו .לאבד זה את זה
מרתה נסעה לאירופה .כי בעלה רצה לנסוע
הרעיה נחשבה .ליד ימינו של הבעל
,אשת הכומר עושה חלק מעבודתו .כך זה היה
?האם כעסתי על אמי .מובן שכעסתי עליה
.בטח כעסתי על שניהם
- ביוני 1940 14 -
הרעיון המקורי היה לפתוח משרד .ובסיס מבצעים אוניטריאני בפריז
לתדהמתו ואימתו ,של העולם כולו
.צרפת נפלה
הגרמנים כבשו בשישה שבועות
,דיוויד ויימן חוקר שואה את הצבא שנחשב לשני בעוצמתו .ביבשת אחרי גרמניה
,מכיוון שהגרמנים כבשו את פריז .פורטוגל הפכה לבסיס הפעולה שלנו
הקמנו משרד ,במלון מטרופול בליסבון
ויצרנו קשר עם רשת של עובדי סיוע .כדי להעריך את המצב
גילינו שהגרמנים ניתקו .את כל קווי האספקה לדרום צרפת
צפון צרפת היה חסום ,על ידי הצבא הגרמני
ודבר לא יכול היה .לנוע שם
,פול מיראט סופר ,היה כמובן מחסור בבשר .בירקות, בפירות, בחלב
החלב היה נחוץ להם .כדי שהתינוקות יישארו בחיים
וייטסטיל ואני התחלנו ,לשאת ולתת עם חברת נסטלה
כדי לארגן .משלוח מורכב ברכבת
,כעבור שישה שבועות ,לאחר עיכובים רבים
מסרנו מטען רכבת של 13 טונות ,אבקת חלב למיילדות המקומיות
והן הפיצו אותה .בין הילדים הרעבים
,המצב היה קשה ,כולם הושפעו מכיבוש צרפת
.והייתה נהירה גדולה לדרום
,יוסטוס רוזנברג דנציג ואז בעיית הפליטים באמת .התחילה
אנשים נבהלו והתחילו לעזוב .לאזורים הכפריים בדרום
הבריחה הזו הייתה .מחזה בלתי ייאמן
דמיינו מאות אלפי .אנשים בדרכים
אבי עזב את פריז על אופניים
,קתרין שבאני צרפת ולקח איתו רק מה ,שהוא היה יכול לשאת
וזה היה ,נבון מאוד מצדו
מפני שאנשים שלקחו איתם מכוניות, כלבים, קנריות וכדומה
.נתקעו בדרכים
אמי אמרה שאנחנו עוזבים
,קלמנט בראון צרפת ושמנו הכול במכונית .של אחד הרופאים בבית החולים
הוא היה אמור להוציא אותנו מהעיר .לכיוון דרום צרפת
המכונית התחממה, והשארנו .את כל רכושנו באמצע הרחוב
מטוסים הפציצו אותנו .ואיכר צרפתי דחף אותי לקרקע
,חשבתי שזה משחק ,זה נראה לי כיף
.ואמי התחילה לבכות
לאט לאט אתה קולט את המסר .שמשהו מאוד לא בסדר
מיליון צרפתים, יחד עם אלפי בלגים .וזרים נוספים, ברחו דרומה
.כולם היו מפוחדים
השאלה הגדולה הייתה ?איך יוצאים מצרפת
ודרך אחת הייתה להוציא אותם .באופן בלתי חוקי
אני הפכתי לשליח .של ועדת ההצלה האמריקאית
נראיתי צעיר מאוד ,והייתה לי חזות ארית מאוד
,ותאמינו או לא .נראיתי גם תמים מאוד
מקרה מעניין הוא זה של הסופר .ליון פויכטוונגר
ליון פויכטוונגר היה סופר ,יהודי גרמני מצליח מאוד
.וגם הוא נמלט לצרפת
הוא היה יהודי ,אנטי נאצי
,וכשהגרמנים נכנסו לצרפת .הם רצו מאוד להניח עליו את ידיהם
.פויכטוונגר היה בסכנה
לגרמנים הייתה רשימה של פליטים .יהודים גרמנים שהם רצו לעצור
פויכטוונגר הופיע .ברשימה הזו
.הזמן הלך ואזל
,ומפני שהוא היה גרמני .הוא נכלא במחנה ריכוז
.מחנה ריכוז צרפתי
,אנשים פנו לאלינור רוזוולט ,אשת נשיא ארה"ב
ליון פויכטוונגר כלוא בצרפת כגרמני שתפעל להביא את הסופר ,המהולל הזה לארה"ב
והיה צריך לעשות זאת מהר, לפני .שהצרפתים יסגירו אותו לגרמנים
מישהו מהקונסוליה האמריקאית יצא לבדו ברכב דיפלומטי
למחנה הצרפתי .ליד העיר נים
הבריחו אותו מהמחנה .והביאו אותו למרסיי
הוא הוברח
,ביתו של היירם בינגהאם סגן הקונסול האמריקאי ותחילה הוסתר .בווילה של היירם בינגהאם
הבעיה הייתה .להוציא אותו מצרפת
המשטרה הצרפתית .חיפשה אותו
בחשכת השחר עליתי לרכבת ,עם קבוצת אינטלקטואלים נרדפים
בהם פויכטוונגר ,ואשתו מרתה
.והתחלנו במנוסתנו
חצי שעה בלבד לאחר שעלינו .לרכבת, מישהו דפק על דלת תאנו
:יצאתי החוצה והוא אמר
מר שארפ, אתה וקבוצתך .צריכים לרדת בתחנה הבאה
סוכנים צרפתים עומדים .לערוך חיפוש ברכבת
לא ידעתי מאין הוא ידע ,את שמי
והנחתי שהוא נשלח .על ידי הקונסוליה האמריקאית
,בדקות שלאחר מכן ,עם התקרבותנו לנרבון
,ניצבתי בפני ההחלטה הקשה בחיי .מפני שחששתי שמדובר במלכודת
אבל בעת מלחמה צריכים לסמוך .על אנשים מסוימים
השליח אמר שסוכנים של משטר וישי ,הצרפתי, הסרים למרות הנאצים
ידעו שאנו עושים .את דרכנו לגבול
הייתי צריך לקחת אחריות בדקות .שלאחר מכן ולהחליט מה לעשות
עברתי לאורך הרכבת ואמרתי בשקט לקבוצה
.שאנו נרד בתחנה הבאה
,הוריתי להם להתפזר כשנרד .כמו תיירים שמבקרים בנרבון
.זה היה חשוב מאוד
נצטרך להסתתר למשך כמה שעות .עד שנתפוס את הרכבת הבאה
,ירדנו מהרכבת ,ואני נשארתי עם פויכטוונגר
.האדם הכי מבוקש בקבוצה
.שוטטנו בנרבון בעצבנות
השעות סוף כל סוף חלפו .והקבוצה עלתה לרכבת הבאה ליעד
.הופתעתי לראות את הסוכן שוב .בפיו היו הוראות נוספות
,לרדת מהרכבת בסרבר .שם הקבוצה תישאר ללון
נאמר לי גם לבקר ,את ד"ר אוטו מאירהוף
ביוכימאי יהודי ,חתן פרס נובל
שהסתתר בכפר קטן .על החוף מצפון לסרבר
הוא היה מיואש .ומשוכנע שהנאצים יתפסו אותו
כשהלכנו לאורך החוף .התחננתי בפניו שיצטרף אלינו
.הוא לא הסכים
למי שלא הייתה ,אשרת יציאה מצרפת
,סוזאן סובק סופרת הדרך לצאת מצרפת הייתה .לחצות את ההרים ברגל
הם השתמשו בדרך .של המבריחים
.היינו מוכנים לברוח
זו הייתה משימה מורכבת .ולא הייתי לבד
זה היה מאמץ משותף לוועדת החירום להצלה של וריאן פריי
ולליאון בול, אמריקאי אמיץ .שהדריך את הפליטים בהרים
לקחנו את הקבוצה ,לתחילת נתיב המבריחים
ורצף האירועים :היה כך
החוצים את הגבול היו צריכים לצאת .בהפרשים של חצי שעה
ראשון יצא מי שהסיכוי שיזוהה ,היה הנמוך ביותר
והוא נשא עמו סיגריות וכסף .כדי לשחד את שומרי הגבול
אני לקחתי את כל המטען ,שלהם ברכבת
ותכננתי לפגוש אותם .מעבר לגבול
,מדובר בטיפוס קשה ביותר .ההרים חסרי רחמים
מדובר בשטח הפקר ,בין צרפת לספרד
ולא ידענו אם הם ייתקלו בשומרים .חמושים או לא יפגשו איש
אבל קסמם של הסיגריות והכסף .פעל ושומרי הגוף שוחדו
,הקבוצה הצליחה לעבור
והתאספנו בתחנת רכבת ,בצד הספרדי של הגבול
.וחיכינו לרכבת למדריד
,כעבור ארבע שעות הגענו למדריד ושם יכולנו לעלות על רכבת לליסבון
ולצאת לחלק האחרון במסע .אל מעבר לאוקיינוס האטלנטי
ליון פויכטוונגר הגיע הביתה ,בדרגש התחתון של תאי הקטן
שהיה אמור לשמש .את מרתה שארפ
בערב הראשון על האנייה :הוא הביט בי, חייך בסקרנות ושאל
האם אוכל להפוך אותך ?לדמות באחד מספריי
מדוע אתה כאן ?ועושה את מה שאתה עושה
?כמה משלמים לך
האם אתה מקבל תשלום ?מאיזו סוכנות
עניתי שאני לא מקבל .שום שכר
אני חושב שבנוסף לדבר הנורא ,שקרה באירופה
יקרה עכשיו .דבר נורא נוסף
.אינני קדוש
אני מסוגל לחטוא .כמו כל אדם אחר
אבל אני סבור שאת רצון האל .יש לפרש כחירות נפש האדם
,זו תשובה מפתיעה .הוא אמר
האם אתה חש ?מספיק סיפוק מזה
.עניתי שכן
חיינו, כל חיי שלי ,ובטח שהחירויות שלי
נמצאים בידיים ,של מישהו
ואני לא אוהב .שמתעמרים בבני אדם
,לבסוף הגענו לנמל ניו יורק ,חלפנו על פני פסל החירות
והוא מעולם לא היה חשוב לי כל כך .כפי שהוא היה אז
אבל שמחתי הייתה .קצרת מועד
ידעתי שמרתה .עדיין בסכנה
כיצד אומר לילדיי ?שאמם לא שבה הביתה
זה מכתב שקיבלתי .בגיל שמונה
,הייסטינגס שארפ - - בנם של וייטסטיל ומרתה
הייסטינגס היקר, אני שולחת לך .את המכתב הזה באונייה
אני אוהבת אותך .ומתגעגעת אליך מאוד
יש לי חדשות .חשובות מאוד בשבילך
כיום בצרפת .לילדים אין מספיק אוכל
אני לא אחזור הביתה .עם אבא
עליי להישאר ,עד שאדאג לכל הילדים
ולכן אראה אותך .רק לקראת יום הולדתך
אני שולחת לך את אהבתי .והרבה נשיקות
.באהבה, אמא
לקחתי על עצמי לדאוג .לרווחתם של ילדים בשליחות זו
מאות משפחות ביקשו ,לשלוח את ילדיהן לארה"ב
וכך החל פרויקט .הגירת הילדים
הרגשתי שאני לא יכולה .לנטוש אותם
אם נצליח לשלוח קבוצת ילדים .אחת, אחרים ילכו בעקבותינו
זו הייתה חובתי המוסרית להוביל .בעצמי את הקבוצה הראשונה
אבי עבר מקונסוליה לקונסוליה
בניסיון לקבל אשרה .לכל מקום אפשרי
,כך הוא פגש את מרתה שארפ
,רוזמרי פייגל וינה .שהצילה את חיי
:אבי אמר לגברת שארפ
האם תוכלי לצרף את בנותיי ?לקבוצת הילדים שנוסעים לאמריקה
,והיא אמרה שהקבוצה מלאה והתברר שברגע אחרון
שני בנים שהיו אמורים לצאת .עם הקבוצה, לא הגיעו
כך אחותי ואני .צורפנו לקבוצה
,מרסדס בראון צרפת זה הטופס שמילאו
.כדי שנוכל לצאת למסע
לאמי בטח היה קשה מאוד .לעשות זאת
,יהודה באואר חוקר שואה זה אמנם שבר את לבם ,של ההורים
אבל הם קודם כול רצו .להציל את ילדיהם
הם העדיפו למסור אותם לזרים .ולא להשאירם לצדם ולסכן אותם
,ז'אנה תאיס ויתקר צרפת יש נטייה לחשוב
שאנו יכולים להגן על ילדינו
אם נחזיק אותם קרוב אלינו ,ותחת חסותנו
אבל בנסיבות ,המלחמה ההיא
התגובה האינסטינקטיבית הזו .לא הייתה בהכרח הבחירה הנבונה
אמי מתה איפשהו ,לאורך הדרך
ולאבי היה קשה מאוד .לדבר על מותה של אשתו
משטר וישי לא אפשר .להורים לעזוב
הם לא היו יכולים .להוציא אותנו
ילד בן שמונה .בלי אמא ואבא
,ג'וזף סטרסר וינה .זה קשה מאוד לילד
זה משפיע .בכל מיני דרכים
על אחי זה השפיע באופן שונה .מאיך שזה שהשפיע עליי
,אלגס סטרסר וינה אני מבין כמה ,זה קשה להורה
,אב שאיבד את אשתו
לשים את שני ילדיו על אונייה כשרוב .הסיכויים שהוא לא יראה אותם שוב
,אחי היה שבור, וגם אני ,אבל מישהו היה צריך להיות חזק
ואני עשיתי .כמיטב יכולתי
,אתה מגיע לארץ חדשה ...שפה חדשה
זה קשה מאוד .לילד בגיל הזה
,אבא אמר: תקרא, תכתוב .תלמד ותהיה רופא
,הם יכולים לקחת ממני הכול .אבל לא את הזיכרון ממך
אני מניחה שלא רציתי ,לנסוע לאמריקה
ואני לא חושבת שסיפרו לי .יותר מדי זמן מראש
.אמי ארזה את חפציי
,מרתה נתנה לנו כובעי ברט ישנים .ויש לנו תמונות עם הכובעים האלה
גברת שארפ החליטה שכובעי הברט .יהיו אמצעי לזיהוי הילדים
.אני הגבוהה ביותר
,קלמנט בראון צרפת לא עשיתי את זה כבר .שנים 66
!אולי... הנה
"הפלגנו בספינה בשם "אקסקמביאן .שהוטבעה לאחר מכן
למזלנו, זה לא קרה .כשהיינו עליה
הם הסבו את אולם הנשפים .לאולם שינה
הניחו מזרנים .על הרצפה
הבנים והבנות .הופרדו בווילון
אני זוכר שכשהגענו לאונייה ."קראו לנו "שני הטיגריסים
כנראה עשינו צרות .על האונייה
אני זוכרת שראיתי .את פסל החירות
מתנת חג המולד הכי טובה שקיבלתי .הייתה להגיע לכאן, לארץ הזו
- בדצמבר 1940 23 -
הגענו לניו יורק, ונשים מהצלב האדום .קיבלו אותנו עם שולחן ועליו שוקו
,זה היה מזמין מאוד .הרגשנו שאמריקה היא מקום נהדר
- נמל ניו יורק -
אוניית הנוסעים האמריקאית ,אקסקמביאן" הגיעה"
ועליה ילדים .פליטים מאירופה
ילדים המתקשים להאמין .שהם ניצלו מאימי המלחמה
שמחות פי שלושה הן .שלישיית דיאמנט בנות ה-13
,אמריקאים יקרים .אנו שמחות מאוד שאתם כאן
אנו אסירות תודה על כך .שהגענו לאמריקה
?מאיפה את, תרזה .קאן-
?היית שם במלחמה .כן-
,ספרי לנו על זה .תרזה
,זה היה רע מאוד ,לא היה לנו מספיק אוכל
והוריי שלחו אותי לאמריקה .כדי שאהיה בריאה
אני מצרפת .וראיתי הרבה סבל
לא היה מה לאכול ,והיו הרבה הפצצות במארסיי
וראיתי הרבה אנשים .שנהרגו
אני חייבת למרתה .את חיי באמריקה
.אולי את חיי עצמם
משפחת סטרסר לא הייתה קיימת .אילולא היינו על האונייה ההיא
היא אמרה שכל אחד .היה עושה את זה
.אני לא חושב
לא, לא, רק אדם מיוחד .היה עושה זאת
עוזב את ילדיו .ונוסע ודואג לילדים אחרים
פרויקט ההגירה של מרתה - - .הפך לדגם למבצעי הצלה נוספים
בדצמבר 1941 - - הצטרפה ארה"ב למלחמה
שהשתוללה באירופה ובאסיה - - .כבר יותר משנתיים
.בדצמבר 1941 7
.תאריך שייזכר לרעה לנצח
- היפנים נכנעו -
במהלך המלחמה וייטסטיל ומרתה - - .המשיכו בניסיונות להציל פליטים
במקביל, מרתה פעלה למען - - .מטרות פוליטיות רבות נוספות
המפלגה הדמוקרטית גייסה את אמי .להתמודד לקונגרס
,הוא לא תמך בזה .הוא בהחלט לא רצה שזה יקרה
היא בילתה המון .מחוץ לבית
,ילדים לפלשתינה - - ד"ר סמואל א' אליוט
,היא התמודדה לבדה .דרוש אומץ לשם כך
היא הפסידה בבחירות .למי שהפך ליו"ר הקונגרס, ג'ו מרטין
כמה אנשים שהכירו אותם
אמרו לי שהיא התחילה ,להתפתח בזכות עצמה
וכבר לא הייתה .זקוקה לו כשותף
...היא חזרה לאירופה
,הם חזרו לאירופה ביחד פעמיים
אבל בפעם השלישית .היא נסעה לבד
.בפברואר 1946 23
,מרתה היקרה
אני מקווה ומניח שתקבלי מכתב זה
עם שובך משליחות שהייתה מייגעת .מאוד, אך גם מוצלחת מאוד
עליי לומר שהייתי רוצה ,ששוב יתחיל להיות לי בית
שנסיעות יהיו ,היוצא מן הכלל
ושלא נספור בלוח השנה את הימים שבהם אמא נמצאת בבית
.ולגלות כמה הם מעטים
הילדים לא חושפים ,את רגשותיהם
אבל לא ידענו מתי תצאי להרצאה או לקבלת פנים
.או לישיבת ועדה
בארוני אני רואה .בגדי גברים בלבד
,אין ריח בושם .והיו רגעים שבהם הייתי נואש
אני רוצה להמשיך .עם מה שנותר מהחיים איתך
הערב לפני שבע שנים ,ירדנו מהרכבת בתחנת וילסון
.וכל עולמנו השתנה מאז
אני לא חושבת שהם אי פעם באמת .סיפרו לי שהם עומדים להיפרד
בזמנו גרתי .לבד עם אבי
אני זוכרת שהייתי צריכה ללכת לבית המשפט ולהכריז
עם איזה הורה אני רוצה לגור
,ואמרתי ."עם אף אחד מהם"
מרתה ציינה כמה ערערה חזרתה .את עולמה של מרתה הבת
אני יודעת שהיא הצטערה ,על ההשפעה שיש לזה על ילדיה
שהם עזבו אותם .לתקופה ארוכה כל כך
אני זוכרת שווייטסטיל אמר לי
שהעבודה באירופה .הרסה את נישואיו
אני זוכרת שהוא גם אמר לי ,שזה היה הדבר המדהים ביותר בחייו
אז אני לא בטוחה .שהוא לא היה עושה את זה שוב
מרתה ווייטסטיל - - התגרשו ב-1954
ביוני 2006 החליטה - - מדינת ישראל להעניק
למרתה ווייטסטיל שארפ - - .את אות חסידי אומות העולם
מבין 25,000 חסידי אומות - - :העולם, רק חמישה הם אמריקאים
,וריאן פריי, לואיס גונדן - - ,רודי אדמונדס
- .ווייטסטיל ומרתה שארפ -
כולם סיכנו את חייהם - - .בניסיון להציל יהודים בשואה
כבוד גדול בעבורי ובעבור משפחתי ,לייצג את הוריי
,מרתה ווייטסטיל שארפ
הזוכים היום להוקרה .כחסידי אומות העולם
הם היו אנשים .צנועים ופשוטים
הם הגיבו לסבל ולצורך סביבם
כפי שהם היו מצפים .שכל אחד ינהג במצב דומה
הם מעולם לא חשבו .שהם עשו משהו יוצא דופן
מרתה יוקולסקי ואני הדלקנו .את אש התמיד
,זה היה מרגש ומפחיד מאוד מפני שהבטתי באש
ומובן שחשבתי על הסבים שלי .שנשרפו למוות באושוויץ
רוזמרי פייגל חיה במשפחת אומנה" ,בארה"ב במשך שנתיים
.עד שהוריה הצליחו להימלט"
היא עבדה כציירת ציורי קיר" .בניו יורק עד מותה ב-2009
פיטר בראונפלד ברח מאירופה" .עם הוריו והשתקע בארה"ב
הוא פרופסור אמריטוס למתמטיקה" .באוניברסיטת אילינוי
היינץ אוסטרייכר נמלט ללונדון" ,עם אביו ואחיו
וב-1942 התגייס" .לחיל האוויר הבריטי
הוא שינה את שמו להנרי וולש" .והוא חי באנגליה
האחים בראון התאחדו" .עם הוריהם בניו יורק
מרסדס בראון יצאה לגמלאות" .לאחר קריירה בהוצאה לאור
קלמנט בראון היה מורה בבית ספר" .ושירת בצבא ארה"ב
.הוא מת ב-2013"
קתרין צ'בני גרה" ,אצל חברי משפחה במסצ'וסטס
עד שהוריה הצליחו" .לצאת מצרפת
היא בלשנית בעלת שם והיא" .פרופ' אמריטה לרוסית באם-איי-טי
אלכס סטרסר באמת נעשה רופא" .והוא עדיין עוסק ברפואה
יוסף סטרסר היה מנהלן" .ופעיל זכויות בעלי חיים
ז'אנה תאיס ויתקר גרה אצל חברי" .משפחה בפנסילבניה אחרי שחולצה
היא פרופסור אמריטה" .לצרפתית במכללת ויתון
הוריה של גרדה מאייר" .נרצחו על ידי הנאצים בשואה
היא סופרת ומשוררת" .וחיה באנגליה
בנות שלישיית דיאמנט" .התאחדו עם הוריהן בארה"ב
ד"ר נורברט צ'פק" מהכנסייה האוניטריאנית הצ'כית
נעצר על ידי הגסטפו" .ונלקח לדכאו
.הוא עונה ומת ב-1942"
הסופר ליון פויכטוונגר קיבל מקלט" מדיני בארה"ב
.והשתקע בלוס אנג'לס"
.הוא מת ב-1958"
חתן פרס נובל אוטו מאירהוף" .הצליח לברוח מצרפת
הוא נעשה פרופסור לביוכימיה" .באוניברסיטת פנסילבניה
.הוא מת ב-1951"
זהותו האמיתית של מר איקס" .עדיין לא ידועה
הוא ככל הנראה היה" .עיתונאי צ'כי שהתנגד לנאצים
במשך עשר שנים אחרי המלחמה" המשיך וייטסטיל שארפ
לסייע לפליטים ולהיאבק" .למען זכויות אזרח בארה"ב
הוא חזר לעבוד ככומר ב-1957" .והתחתן מחדש באותה שנה
,הוא הנהיג קהילות במישיגן" ,באיווה ובמסצ'וסטס
.עד שפרש ב-1972"
וייטסטיל שארפ" .מת ב-1983
לאחר שהפסידה בבחירות" ,לקונגרס ב-1946
מרתה שארפ עבדה" .בממשל הנשיא טרומן
בשנות ה-50 היא הייתה יועצת" ,חשאית של ממשלת ישראל
וסייעה ליהודים עקורים" .במזרח התיכון
.ב-1957 היא נישאה מחדש"
מרתה הקדישה את שארית חייה" .לגיוס כסף למטרות יהודיות
."היא מתה ב-1999"
אני יודעת שאם הייתי מבקשת ממך לעשות משהו
מרס 1990 שהיית יודע שבמאמץ קטן ובתרומה קטנה
,תוכל לעזור למשפחה למשך שבוע .אני בטוחה שהיית עושה את זה
הסרט מוקדש - - לכל אלו שלא ניצלו